МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ, МОЛОДІ ТА СПОРТУ УКРАЇНИ
УПРАВЛІННЯ ОСВІТИ І НАУКИ
ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛДЕРЖАДМІНІСТРАЦІЇ
ХМЕЛЬНИЦЬКЕ ТЕРИТОРІАЛЬНІ ВІДДІЛЕННЯ МАН УКРАЇНИ

Напрямок: основи інформаційно-комунікаційних технологій	
ТЕМА РОБОТИ
Комп’ютерні віруси
Роботу виконав: 
Ковальчук Олексій Володимирович
учень 10 класу
Маниковецької загальноосвітньої школи І – ІІІ ступенів
Деражнянського району
Науковий керівник:
Савич Оксана Григорівна
Вчитель фізики та інформатики
Вища кваліфікаційна категорія

Деражня - 2013

ТЕЗИ
Назва роботи – Комп’ютерні віруси
Прізвище, ім’я, по батькові автора – Ковальчук Олексій Володимирович. 
Назва навчального закладу, клас – Маниковецька загальноосвітня школа 
І – ІІІ ступенів, учень 10 класу.
Населений пункт – село Маниківці.
Прізвище, ім’я, по батькові та посада наукового керівника – 
Савич Оксана Григорівна, вчитель фізики та інформатики.
Актуальність вибору теми дослідження полягає в тому, що для сучасного учня, студента або звичайної людини комп'ютер став невід'ємною частиною їхнього повсякденного життя, а основною задачею є вміння захистити його від впливу шкідливих програм.
Предметом дослідження є історія розвитку комп’ютерних вірусів та антивірусних програм.
Мета дослідження полягає в:
•	опрацюванні літератури та інформації мережі Інтернет про комп’ютерні віруси,  починаючи від перших згадок про них;
•	аналізі обізнаності учнів про комп’ютерні віруси та способів боротьби з ними.
Завдання дослідження:
•	вивчення усіх існуючих версій виникнення вірусів;
•	узагальнення вивченої інформації і створення хронології виникнення та розвитку вірусів та антивірусних програм.
Новизна дослідження полягає в порівняльній характеристиці вірусів і антивірусних програм та ознайомлення учнів з  поняттям « комп’ютерний вірус » і методами боротьби з ними.
Практична цінність дослідження полягає у використанні отриманих  результатів під час  вивчення інформатики як в школі так і в інших навчальних закладах України. 

Зміст

І.  Вступ…………………………………………………………….…4
ІІ. Основна частина
  2.1  Комп'ютерний вірус – що це?...................................................5
  2.2  Ознаки появи вірусів……………………………………….....8
  2.3  Класифікація вірусів……………………………………….....9
  2.4  Властивості вірусів……………………………………………11
  2.5  Завантажувальні віруси……………………………………...12
  2.6  Файлові віруси………………………………………………...13
  2.7  Поліморфні віруси. Макровіруси…………………………...14
  2.8  Найшкідливіші віруси………………………………………..15
ІІІ. Практична частина
3.1	  Дослідження рівня обізнаності учнів 
      про комп’ютерні віруси……………………………………….18
IV. Висновки…………………………………………………….....19
V. Список використаної літератури…………………………….20
VI.  Додатки………………………………………………………...21

I.	
Вступ
Історія комп'ютерів - на відміну від інших винаходів людини - невелика: лише в 40-і роки минулого століття було покладено початок створенню обчислювальної машини сучасної архітектури і з сучасною логікою. Історія комп'ютерної вірусології здається сьогодні постійною «гонкою за лідером», причому, незважаючи на всю потужність сучасних антивірусних програм, лідерами є саме віруси. Серед тисяч вірусів лише кілька десятків є оригінальними розробками, що використовують справді принципово нові ідеї. Усі інші просто випливають з даних. 
Причини появи і поширення комп'ютерних вірусів, з одного боку, криються в психології людської особистості та її тіньових сторін (заздрості, мстивості, марнославства невизнаних творців, неможливості конструктивно застосувати свої здібності), з іншого боку, обумовлені відсутністю апаратних засобів захисту й протидії з боку операційної системи персонального комп'ютера.
Виконуючи дану роботу, я поставив мету – розробити хронологію появи вірусів та антивірусних програм і ознайомити учнів з причинами появи і поширення комп’ютерних вірусів.

ІІ.  Основна частина.
2.1 Комп'ютерний вірус – що це?
Комп'ютерні віруси являють собою програми, які мають здатність до прихованого розмноження у середовищі операційної системи за допомогою включення у код, що виконується, своєї, можливо модифікованої копії, яка зберігає здатність до подальшого розмноження. Цей варіант належить М.Безрукову і базується на означенні, даному у 1989 р. Ф.Коуеном (F.Cohen)  піонером першого серйозного дослідження комп'ютерних вірусів.
Найпоширенішим засобом зараження файлу вірусом є дописування його тіла у кінець файлу (див. додаток 1). 
При цьому, щоб при запуску зараженого файлу одразу одержати управління, вірус замість початку файлу, який приховує у своєму тілі, ставить команду переходу на себе. Після того, як вірус відпрацював, він передає управління файлу-жертві. В деяких випадках, якщо в силу тих чи інших причин початок файлу, що інфікується, не зберігається, або є ще якісь "помилки" у вірусі, файл буде зіпсований і його подальше лікування буде неможливим.
Останнім часом поширились віруси, що перезаписують початок файлу-жертви (File Overwriters), не змінюючи його довжину. Зрозуміло, що інфікована таким чином програма замість свого дійсного початку містить вірус і буде безповоротно зіпсована, залишаючись в змозі лише заражати інші програми. Як правило, вказані віруси під час своєї дії інфікують якомога більше файлів і, в залежності від різних умов, виконують ті чи інші додаткові руйнівні дії. Прикладами цих вірусів є: Abraxas-3, Banana, Burger, Bloodlust, Bk Monday, Cossiga, Clint, Druid та багато інших.
Віруси можуть записувати своє тіло також у кінець або середину файлу-жертви. Останнім часом з'явились віруси, які впроваджують себе до файлу, що заражається окремими "плямами". При запису у середину файлу вірус інколи знаходить "порожні" місця і приміщує туди своє тіло, не змінюючи довжину жертви. У більшості випадків довжина інфікованого файлу збільшується на деяку величину, що, як правило, є постійною для вірусу, який заразив його. Ця величина зветься довжиною вірусу і вимірюється звичайно у байтах. У більшості випадків віруси пишуться на мові Асемблера, інколи на мовах високого рівня (Pascal, C). У першому випадку довжина вірусів порівняно невелика, у другому  може бути у декілька десятків Кбайт. Важливою характеристикою вірусів є здатність багатьох з них залишатись у пам'яті комп'ютера після запуску інфікованого файлу. Такі віруси називають резидентними. Зрозуміло, що резидентні віруси уражають файли набагато частіше ніж нерезидентні.
Бутові віруси заражають Boot-сектор вінчестера або дискет. Механізм зараження цими вірусами представлений в додатку 2. Вірус записує початок свого тіла до Boot-сектора, а решту у вільні (інколи зайняті) кластери, помічаючи їх як погані. Туди ж вірус приміщує також і справжній запис Boot-сектора, щоб потім передати йому управління. За своєю природою бутові віруси завжди резидентні. Останнім часом з'явились окремі віруси, які заражають і Boot-сектори і файли. Такі віруси звуться файлово-бутовими. Прикладом таких, поки що дуже рідких вірусів, є вірус One_Half.
Таким чином, при запусканні будь-якої зараженої програми вірус одержував управління першим, а після відпрацювання передавав управління запущеній програмі. Схема дії вірусу DIR приводиться в додатку 3.
Сучасні віруси застосовують найрізноманітніші засоби, з метою утруднити роботу по їх виявленню, розшифруванню та знешкодженню.
Значна частина сучасних вірусів використовує так звану Stelh-технологію (за аналогією із назвою відомого літака). Ці віруси-невидимки самоліквідуються при спробі дослідження їх за допомогою відповідних засобів (відлагоджувачі та трасувальники), видають інформацію, начебто уражений комп'ютер не має інфекції. Віруси-супутники (Companion Viruses) замість зараження існуючого EXE-файлу, утворюють новий файл, який має теж саме ім'я, але інше розширення (COM). Сам вірус буде знаходитись у знов утвореному файлі. Напpиклад, для файлу EDIT.EXE буде утворений файл EDIT.COM і сам вірус буде знаходитись в останньому файлі. Пpи спробі запуску EXE-пpогpами з командного рядка, замість потрібної програми буде запущена знов утворена, з вірусом. Після її відпрацювання буде запущена потрібна програма (EXE). На ранніх етапах розвитку віруси заражали лише виконувані файли типу COM та EXE. Зараз спектр файлів, що можуть зазнавати атаки з боку вірусів значно розширився. Відмітимо, що існують віруси, які можуть заражати файли в архівах (типу ARJ, ZIP тощо), файли-документи (типу DOC), що утворені відомим текстовим процесором WinWord (6 версія та вище) фірми MicroSoft.
Деякі віруси залишаються у пам'яті ПК після теплого перезавантаження (Ctrl+Alt+Del). Більше того, при спробі завантажити чисту операційну систему з пристрою A: після холодного запуску, тобто після натискання кнопки Reset або вимкнення/увімкнення комп'ютера, ви можете несподівано виявити, що у його пам'яті вже знаходиться вірус. Саме такі можливості мають віруси EXEBUG та MAMMOTH, які відключають у CMOS'і наявність дисководу A:, що призводить до завантаження зараженої системи з диску C:. При цьому вірус імітує, начебто завантаження відбувається саме з гнучкого диска. Якщо ж на зараженій машині ви звернетесь до дисководу A:, то він буде тимчасово включений. У порівнянні з такими монстрами змінювання системного часу в CMOS'і деякими вірусами виглядає як безневинна забава!
І останній приклад "швидкого реагування" вірусів на нові досягнення комп'ютерної техніки. Тільки-но з'явився так званий Flash-BIOS, як вірус VLAD став записувати свій код до нього.

2.2 Ознаки появи вірусів
При зараженні комп'ютера вірусом важливо його знайти. Для цього треба знати про основні ознаки прояву вірусів. До них можна зарахувати такі:
— припинення роботи або неправильна робота програм, що раніше функціонували успішно;
— повільна робота комп'ютера;
— неможливість завантаження операційної системи;
— зникнення файлів і каталогів або перекручування їхнього вмісту;
— зміна дати і часу модифікації файлів;
— зміна розмірів файлів;
— несподіване значне збільшення кількості файлів на диску;
— істотне зменшення розміру вільної оперативної пам'яті;
— виведення на екран непередбачених повідомлень або зображень;
— подача непередбачених звукових сигналів;
— часті зависання і збої у роботі комп'ютера.
Слід зазначити, що перелічені вище явища необов'язково викликаються присутністю вірусу, а можуть бути наслідком інших причин. Тому правильна діагностика стану комп'ютера завжди утруднена
Основними шляхами проникнення вірусів у комп'ютер є знімні диски (гнучкі й лазерні), а також комп'ютерні мережі. Зараження жорсткого диска вірусами може відбутися при завантаженні програми з дискети, що містить вірус. Таке зараження може бути також випадковим, наприклад, якщо дискету не вийняли з дисководу А і перезавантажили комп'ютер, при цьому дискета може бути і не системною. Заразити дискету набагато простіше. На неї вірус може потрапити, навіть якщо дискету просто вставили в дисковод зараженого комп'ютера і, наприклад, прочитали її вміст.

2.3 Класифікація вірусів
Сьогодні відомо більше 70000 програмних вірусів, їх можна класифікувати за такими ознаками:
— середовище існування;
— спосіб зараження середовища існування;
— вплив;
— особливості алгоритму.
У залежності від середовища існування віруси можна поділити на 
-  мережні; 
-  файлові; 
-  завантажувальні;
-  файлово-завантажувальні. 
Мережні віруси поширюються у різних комп'ютерних мережах. Файлові віруси проникають головним чином у виконавчі модулі, тобто у файли, що мають розширення СОМ і ЕХЕ. файлові віруси можуть проникати і в інші типи файлів, але, як правило, записані в таких файлах, вони ніколи не одержують управління і, отже, втрачають здатність до розмноження. Завантажувальні віруси проникають у завантажувальний сектор диска (Boot-сектор) або в сектор, що містить програму завантаження системного диска (Master Boot Record). Файлово-завантажувальні віруси заражають як файли, так і завантажувальні сектори дисків.
За способом зараження віруси поділяються на резидентні й нерезидентні. Резидентний вірус при зараженні (інфікуванні) комп'ютера залишає в оперативній пам'яті свою резидентну частину, яка потім перехоплює звертання операційної системи до об'єктів зараження (файлів, завантажувальних секторів дисків і т. ін.) і проникає в них. Резидентні віруси знаходяться в пам'яті і є активними аж до вимикання або перезавантаження комп'ютера. Нерезидентні віруси не заражають пам'ять комп'ютера і є активними протягом обмеженого часу.

За ступенем впливу віруси можна поділити на такі види:
— безпечні, що не заважають роботі комп'ютера, але зменшують обсяг вільної оперативної пам'яті й пам'яті на дисках, дії таких вірусів виявляються в яких-небудь графічних або звукових ефектах;
— небезпечні віруси, що можуть призвести до різних порушень у роботі комп'ютера;
— дуже небезпечні, вплив яких може призвести до втрати програм, знищення даних, стирання інформації у системних областях диска.
За особливостями алгоритму віруси важко класифікувати внаслідок їх різноманітності. Найпростіші віруси — паразитичні, вони змінюють вміст файлів і секторів диска і можуть бути досить легко виявлені й знищені. Можна відзначити віруси-реплікатори (їх називають черв'яками), що поширюються у комп'ютерних мережах, знаходять адреси мережних комп'ютерів і записують за цими адресами свої копії. Відомі віруси-невидимки (так звані стелс-віруси), які дуже важко знайти й знешкодити, тому що вони перехоплюють звертання операційної системи до уражених файлів і секторів дисків і підставляють замість свого тіла незаражені ділянки диска. Найважче знайти віруси-мутанти, що містять алгоритми шифрування-розшифрування, завдяки яким копії одного й того вірусу не мають жодного повторюваного ланцюжка байтів. Є й так звані квазівірусні (троянські) програми, що хоча й не здатні до самопоширення, але дуже небезпечні, тому що, маскуючись під корисну програму, руйнують завантажувальний сектор і файлову систему дисків.

2.4 Властивості комп'ютерних вірусів
Зараз застосовуються персональні комп'ютери, у яких користувач має вільний доступ до всіх ресурсів машини. Саме це стало причиною небезпеки, що одержала назву комп'ютерного вірусу.
Формальне визначення поняття «комп'ютерний вірус» дотепер не придумане, і є серйозні сумніви, що воно взагалі може існувати. Насамперед вірус — це програма. Таке просте твердження саме по собі здатне розвіяти безліч легенд про незвичайні можливості комп'ютерних вірусів. Вірус може перевернути зображення на вашому моніторі, але не може перевернути сам монітор. До легенд про віруси-убивці, «що знищують операторів, виводячи на екран смертельну колірну гаму 25-м кадром», також не треба ставитися серйозно. 
Вірус — програма, що має здатність самовідтворюватися. Така здатність є єдиним засобом, властивим усім типам вірусів. Але не тільки віруси здатні до самовідтворення. Будь-яка операційна система і ще безліч програм здатні створювати власні копії. Копії ж вірусу можуть узагалі не збігатися зі своїм оригіналом.
Вірус не може існувати в «повній ізоляції»: сьогодні не можна уявити собі вірус, який не використовує код інших програм, інформацію про файлову структуру або навіть просто імена інших програм. Причина зрозуміла: вірус повинен яким-небудь способом забезпечити собі передачу управління.

2.5 Завантажувальні віруси
Що відбувається, коли ви вмикаєте комп'ютер? Спочатку управління передається програмі початкового завантаження (ППЗ), що зберігається в постійно запам'ятовуючому пристрої (ПЗП). Будь-який диск розмічений на так звані сектори і доріжки. Серед секторів є кілька службових, що використовуються операційною системою для власних потреб. Серед службових секторів нас поки цікавить один — сектор початкового завантаження (boot-sector).
У завантажувальних вірусах виділяють дві частини — так звані голову і хвіст. Хвіст, узагалі кажучи, може бути порожнім.
Нехай у вас є чиста дискета і заражений комп'ютер, під яким ми розуміємо комп'ютер з активним резидентним вірусом. Як тільки цей вірус виявить, що в дисководі з'явилася відповідна жертва (у нашому випадку не захищена від запису і ще не заражена дискета), він приступає до зараження. Заражаючи дискету, вірус виконує такі дії:
— виділяє певну область диска і позначає її як недоступну для операційної системи. Це можна зробити по-різному, у найпростішому й традиційному випадку зайняті вірусом сектори позначаються як збійні (bad);
— копіює у виділену область диска свій хвіст і оригінальний (здоровий) завантажувальний сектор;
— заміщає програму початкового завантаження в завантажувальному секторі (оригінальному) своєю головою;
— організовує ланцюжок передачі управління відповідно до схеми.
Таким чином, голова вірусу тепер першою одержує управління, вірус установлюється в пам'ять і передає управління оригінальному завантажувальному секторові. У ланцюжку
ППЗ (ПЗП) - ППЗ (диск) - СИСТЕМА з'являється нова ланка:
ППЗ (ПЗП) - ВІРУС - ППЗ (диск) - СИСТЕМА.
Ми розглянули схему функціонування простого бутового вірусу, що живе в завантажувальних секторах дискет. 

2.6 Файлові віруси
Розглянемо схему роботи простого файлового вірусу. Нехай у нас є інфікований виконуваний файл. Які ж дії виконує вірус? Він шукає новий об'єкт для зараження — підходящий за типом файл, який ще не заражений. Заражаючи файл, вірус проникає в його код, щоб одержати управління при запуску цього файла. Крім своєї основної функції — розмноження, — вірус може зробити що-небудь вигадливе (сказати, запитати, зіграти) — це вже залежить від фантазії автора вірусу. Якщо файловий вірус резидентний, то він установиться в пам'ять і одержить можливість заражати файли і виявляти інші можливості не тільки під час роботи зараженого файла. Заражаючи виконуваний файл, вірус завжди змінює його код, отже, зараження виконуваного файла завжди можна виявити. Але, змінюючи код файла, вірус не обов'язково вносить інші зміни:
— він не зобов'язаний змінювати довжину файла;
— не заражає невикористовувані ділянки коду;
— не зобов'язаний змінювати початок файла.

2.7 Поліморфні віруси. Макровіруси.
Багато питань пов'язано з терміном «поліморфний вірус». Цей вид комп'ютерних вірусів сьогодні є найбільш небезпечним. Поліморфні віруси — віруси, що модифікують свій код у заражених програмах таким чином, що два екземпляри одного й того вірусу можуть не збігатися ні в одному біті.
Такі віруси не тільки шифрують свій код, використовуючи різні шляхи шифрування, але й містять код генерації шифрувальника і розшифровувача, що відрізняє їх від звичайних шифрувальних вірусів, які також можуть шифрувати ділянки свого коду, але мають при цьому постійний код шифрувальника й розшифровувача. Поліморфні віруси — це віруси з розшифровувачами, які самомодифікуються. Мета такого шифрування: маючи заражений і оригінальний файли, ви все одно не зможете проаналізувати його код за допомогою звичайного дизасемблерування. Цей код зашифрований і являє собою безглуздий набір команд. Розшифровка здійснюється самим вірусом уже безпосередньо під час виконання. При цьому можливі варіанти: він може розшифрувати себе усього відразу, а може виконати таку розшифровку у процесі роботи, може знову шифрувати уже виконані ділянки. Усе це робиться заради ускладнення аналізу коду вірусу.
Програми, що підтримують макроси, ризикують бути зараженими макровірусами. Макровіруси — це команди, вбудовані у файли разом із даними. Прикладами таких програм є Word, Excel й інтерпретатори Postscript. Коли вони відкривають файли даних, то відбувається зараження макровірусом. Найбільш поширеними є макровіруси для Microsoft Word через його розповсюдженість і наявність у ньому засобів автоматизації.

2.8 Найшкідливіші віруси.
Складено список найбільш руйнівних вірусів за весь час історії комп'ютерних мереж:
•	10 місце - Code Red
Був запущений у 2001 році, він заразив 360 тисяч машин, створивши свою бот-мережу для атаки інтернет-сайту Білого дому.
•	 9 місце - Morris
1988 року він заразив і пошкодив нормальну роботу 60 тисяч комп'ютерів.
•	8 місце - Blaster
З'явився у 2003 році і був призначений для атаки сайтів Microsoft. 
•	7 місце - Melissa
У користувачів на домашній сторінці з'являлася симпатична стриптизерка. Melissa завдала більше $80 мільйонів збитку. Компанії Intel і Microsoft були змушені навіть вимкнути власні поштові сервера.
•	6 місце - CIH
Вірус активувався 26 квітня на річницю аварії на Чорнобильскій АЕС.
•	5 місце - Nimda
Був самим швидко поширюваним, використовувалася електронна пошта. Всього лише за 22 хвилини він заразив мільйони комп'ютерів.
•	4 місце - Storm Worm
2007-го цей вірус заражав комп'ютери, викрадав особисті дані і розсилав спам.
•	3 місце - Slammer
Прославився як “найагресивніший”. 2003-го знищив дані на 75 тисячах комп'ютерах всього за 10 хвилин.
•	2 місце - Conflicker
У 2009-му створював бот-мережу для фішинга та спама.
•	1 місце дісталося вірусу під кодовою назвою – ILOVEYOU
2000 року справив повний фурор. Заразив більше 50 мільйонів комп'ютерів і викрадав паролі. Ця доля не оминула навіть комп'ютери ЦРУ та Пентагона.
•	Adware - тип програм, що демонструють користувачеві окрім
виконання їх основних функцій рекламні банери або Popup-вікна.  
•	Backdoors (Бекдор, Чорний хід)
Програма, що працює в прихованому режимі, дозволяє зловмисникові отримати практично необмежені права. За допомогою «бэкдорів» можна отримати доступ до особистих даних користувачів. Проте частіше всього «бекдори» використовуються для інфікування інших комп'ютерів вірусами і черв'яками.
•	Bot-Net (бот-мережі)
Бот-мережі - це мережі, які можуть складатися з тисяч персональних комп'ютерів і локальних мереж, об'єднаних один з одним і які управляються віддалено. Контроль мережі забезпечується троянськими або іншими програмами, що інфікують комп'ютери і очікують інструкцій про початок активних дій, не заподіваючи шкоди системам, на яких встановлені. 
•	Exploit (Експлойт)
Експлойт («дірка в безпеці») - це комп'ютерна програма або скрипт, що використовує недоліки або помилки операційних систем і іншого програмного забезпечення. 
•	Honeypot - це запущена в мережі служба, що спостерігає за мережею і реєструє спроби проникнення в неї. 
•	  Макровіруси
Це невеликі програми або їх частини, написані на макромовах (WordBasic для WinWord 6.0). Вони зазвичай поширюються серед документів, створених конкретним программами. З цієї причини, їх ще називають «документними вірусами». 
•	Фармінг
Фармінг - це маніпуляція хост-файлами веб-браузерів з метою перенаправлення запитів по помилкових адресах. 
•	Фішинг
Фішинг має на увазі полювання на персональні дані інтернет-користувачів. Фішинг-зловмисник відправляє своїй жертві нібито офіційні листи, спонукаючі користувача добровільно відправити зловмисникові конфіденційну інформацію. 
•	Rootkit (Руткіти)
Руткіт - це набір програмних утиліт, які встановлюються на комп'ютер для маскування факту проникнення і присутності в системі. Руткити намагаються актуалізувати вже встановлені шпигунські програми і повторно інсталювати видалені раніше.
•	Скриптові віруси і черв'яки
Скриптові віруси і черв'яки вимагають наявності однієї із скриптовых мов (Javascript, VBScript) для самостійного проникнення в неінфіковані скрипти. Часто це відбувається шляхом пересилки по електронній пошті або при обміні файлами (документами). Черв'яками називають програми, що розмножуються самостійно, але не інфікують інші програми. 
•	Шпигунське ПО
Шпигунські програми пересилають своїм творцям або третім особам персональні дані користувачів без їх дозволу. 
•	Троянські програми (Трояни)
Трояни - це програми, що повинні виконувати певні завдання, але після запуску показують своє дійсне обличчя і виконують завдання руйнівного характеру. Троянські програми не можуть розмножуватися самостійно, що відрізняє їх від вірусів і черв'яків. Вони, як правило, мають цікаві назви (SEX.EXE або STARTME.EXE), спонукаючі користувача запустити їх на виконання. 
ІІІ. Практична частина
3.1 Дослідження рівня обізнаності учнів про комп’ютерні віруси.
Виконуючи дану роботу, я поставив мету вивчити сучасну літературу та інформацію в мережі Інтернет про комп’ютерні віруси. Але коли я спілкувався з однокласниками, то виявилось, що не всі знали, що таке комп’ютерний  вірус і як з ним боротися. Тому я розробив анкету 
( додаток 4 ), через яку я дізнався, що саме цікавить учнів, які мають дома комп’ютер, про комп’ютерних шкідників і як з ними боротися. За результатами анкетування виявилось, що тільки 85% однокласників та 60% учнів 7-9 класу  знають, що таке вірус і, які бувають віруси. Для 94% опитаних було цікаво дізнатись, які є антивірусні програми для боротьби з шкідниками комп’ютера. 87% опитаних цікавило як віруси проникають в комп’ютер і там розмножуються. Після анкетування я провів міні лекцію по тих запитаннях, які цікавили учнів щодо комп’ютерних вірусів та боротьби з ними.

ВИСНОВОК
В даній  роботі розглянуто роботу вірусних програм, зокрема, їхню дію на ПК. Так, вірусні програми, які з’явилися  першими, насправді не були шкідливими, а розповсюджувалися за допомогою локальної мережі і вибивали різні текстові повідомлення на ПК не шкодячи йому. Поки світ не дізнався про вірус «Хробак», який став початком для розвитку вірусних програм. В наші часи із 100% вірусів,  які існують в локальні мережі Internet тільки 12% вірусів є насправді небезпечними для ПК і її операційної системи. А сааме, «троянський кінь», який маскується під різними програми, не даючи цим виявити себе.
Антивірусні програми, яких є дуже багато, нажаль на всі 100% не захищають наш комп’ютер. Через це рекомендується провіряти свій ПК ручним способом на наявність вірусних програм, які можуть проявлятися безпричиною появою незвичних файлів чи папок. Наприклад: папки які про нумеровані чи прописані по алфавіту на латині, і являються пустими ─ це вірус. Через це самими надійними і поширеними антивірусними програмами на даний час є для ПК такі антивірусні програми: EsetNOD32; Антивірусна програма AVP Касперського; Avast 7;  DrWeb.
 

СПИСОК ВИКОРИСТАНОЇ ЛІТЕРАТУРИ
1. Тхір І.Л, Галушка ВП. Юзьків А.В.Посібник користувача ПК.
2. Журнал “Компьютерное Обозрение” №35(108) за 10 жовтня 1997 рік. 
3. Коваленко Микола Миколайович Комп"ютерні віруси і захист інформації.- К: Наукова думка, 1999.- 268с.
4. Законодавчі та нормативні документи України у сфері інформації, видавничої та бібліотечної справи: Тематична добірка: У 2-х ч. Ч. 1. Правове регулювання у сфері інформації/ Укл. Т.Ю.Жигун.- 2-ге вид., доп.- К.: Книжкова палата України, 2002.- 124с.- 13.00
5. Кулик, Анатолій Ярославович Адаптивні алгоритми передавання інформації: Монографія.- Вінниця: Універсум, 2003.- 214с.- 18.00
6. Інформатика: Навчальний посібник для 10-11 кл. Зарецька І.Т. Колодяжний Б.Г
    7.  Безруков Н.Н. Компьютерная вирусология: Справ. руководство.  К.: УРЕ, 1991. 416 с.
    8.  Касперский Е.В. Компьютерные вирусы в MS DOS.  М.: 1992.
    9.  Хижняк П.Л. Пишем вирус... и антивирус.  М.: ИНТО, 1991.  90 с.
10.Інформатика: Навч. посібн. для 10-11 кл. середн . загальноосвітн. шкіл / І. Т. Зарецька, Б. Г. Колодяжний, А. М. Гуржій, О. Ю. Соколов. – К.: Форум, 2001. – 496 с. : іл.
11.Інформатика: екперим. Підручник для 10 кл. / Під редак. М. В. Морзе. – К. : Вид. Корбуш, 2008. – 592 с. : іл.
12.Язык компьютера; Пер. с англ. С. Е. Морковина и В. М. Ходукина; Под ред. и с пред. В. М. Курочкина — М.: Мир, 1989. — 240 с., ил.
13.community.livejournal.com
14.referats.net.ua
15.ua.textreferat.com
16.wikipedia.org

Додаток 1

Рис. 1. Схема дії файлового вірусу

Додаток 2

	Рис. 2. Схема дії бутового вірусу
Додаток 3

Рис. 3. Схема дії вірусу DIR

	
Додаток 4

Анкета 
1.	Що таке комп’ютерний вірус?
2.	Які ти знаєш комп’ютерні віруси?
3.	Як проникають віруси в комп’ютер ?
4.	Які ознаки зараження комп’ютера вірусом?
5.	Як діє вірус на комп’ютер ?
6.	Як захистити комп’ютер від дії вірусу?
7.	Що таке антивірусна програма?
8.	Які ти знаєш антивірусні програми?
9.	Чи вмієш ти користуватись антивірусною програмою?
10.	 Що тобі хотілося б дізнатись про комп’ютерні віруси та способи боротьби з ними?